Stray!
In the cold breeze, that I walk along...
The memories of generations burn within me.
Been forever, since I cried the pain and sorrow...
I'll live and die, proud of my people gaining.
I'm here standing at the edge...
And staring up at where the moon should be.
Stray!
No regrets 'cause I got nothin to lose.
Ever...
Ever... stray!
So I'm gonna live my life as I choose.
Until I fall, stray!
Stray!
Причината, поради която останах в града, определено беше заради този мирис.
Досега не го бях усещал, но трябваше да го последвам.
Мирисът на Лунно цвете.
Всъщност нямам никакви оплаквания за начина, по който водя живота си.
Винаги мога да си набавя храна стига да не съм много придирчив.
И със студа се оправям.
Е да, наоколо няма никакви момичета, но пак се наслаждавам на живота.
Но в онзи ден... Наистина усетих зовът на нещо.
Беше опасно, но последвах мириса, защото ми се видя интересно.
Все още си доста непохватен.
Досега не съм виждал да хващат някого така.
Мога да се измъкна когато си поискам.
Тогава защо си заключен?
Просто исках да си почина малко... на спокойствие.
Казвам се Хиге.
Защо не си в истинската си форма?
Защото се страхуват от нас... Поне хората.
Ако скрием истинската си форма, ще можем живеем заедно с тях.
Да се крия?
По-добре да умра в този град, отколко да се принизя до там.
Правя го, за да оцелея.
В тази си форма винаги ще те хващат.
Привлича много внимание.
Да не си захвърлил гордостта си на вълк?
Ти си странен.
Но ако си мъртъв, гордостта няма значение, нали?
Киба е странен тип.
Всички си имаме своя гледна точка, но той е извънредно странен.
Ще си навре носа в някоя опасност без да му мисли много.
Май си е моя вината, че се навъртам около някой като него,
но все пак се срещнах с нея.
Цветната девица... Чеза.
Повече няма от какво да се боиш. Вече си будна.
Най-после... Пътешествието ми започва.
От тук!
Вълци?
Изглежда, че вие сте я събудили. Имате моите благодарности.
Кой си ти?
Ще взема Цветната девица с мен.
Девица? Това Чеза ли е?
Ще се видим в Рая.
Ако успеете да отидете.
Мирисът на цветето изчезна.
Ние започнахме пътешествието си към Рая.
Заедно с кутрето Тобое,
и един тип, който се казва Цуме.
Е, очаква се да съберем много опит.
Да става каквото ще.
Гладен съм...
Да... умирам от глад.
Колко мислите, че ще я караме без храна?
Не знам... Може би още три дни.
Ще спрете ли да хленчите?
Минали са само три дни.
Но ако бяхме останали в града, все нещо щяхме да намерим.
Ако се стигне дотам, можем да се изядем помежду си.
Първо ще започнем с най-слабия, палето...
Или пък може да е шишкото?
Защо Киба не е в менюто?
Защото тоя не става за ядене.
Спомняш ли си го? Този замък...
Това е мястото, където си родена.
Веднага след като срещнахме Чеза,
мина известно време, докато я видим отново.
Тя е там.
Чакай! Това не ни засяга.
Чувствам го.
Чувстваш какво?
Не знам... Но някак си... знам.
Вие нищо ли не усещате?
Киба!
Ти усещаш ли?
Той е безнадежден.
Този мирис...
Тя е тук. Наистина е тук.
Сърцето ми пропусна удар...
Коя е тая?
Насам, насам.
Цветната девица... Наистина е Чеза.
Тя е цвете и девица? Това е странно.
Е, според преданието, Благородник я направил в лаборатория, от Лунно цвете.
Е, и без това не е мой тип.
За съжаление.
Очаквах те от през цялото време.
Тук бях родена.
Прибрах се!
Разбирам. Тук няма никого.
Всички са увехнали.
Останала съм само аз.
Коя си ти?
Цветни хора...
Така ни наричаха.
Разпознавам уханието ти, но ти си различна от мен.
Ти си истински шедьовър.
Ти си различна от нас.
"Вълкът търси цветето, и цветето търси Вълка."
Но не трябва да отиваш с тях.
Защо?
Защото ще доведе до унищожение.
Киба, съгласен ли си да сме заедно?
Мога ли да дойда с вас?
Ти трябва да дойдеш с нас.
Хиге?
Разбира се, защо не? Колкото повече, толкова по-весело.
Тобое?
Цуме?
Присъединявай се.
Ако това е единственият начин, ще се примиря.
Докато Чеза беше с нас, изглеждаше много щастлива.
Ние всички харесвахме Чеза,
и Чеза ни харесваше.
Сигурно си гладна, нали?
Тя няма да го яде.
Тогава какво яде?
Какво?
Нахраних се!
Нали?
Да.
Хей, Цуме, остави я да те погали.
Наистина е страхотно.
Мирише наистина хубаво.
Киба!
Приятели...
всички ще отидем...
заедно.
И аз ще помогна.
Чеза!
От всички нас, Киба беше специалният.
Връзката между Киба и Чеза, трудно е да се опише...
Различно е от това, което получавахме ние.
Можехме да разберем, че има някаква връзка между тях.
Също така, личеше си, че когато е с вълци, Чеза е наистина щастлива.
Най-после пристигнахме!
Това е първото пълнолуние, откакто се срещнахме с Чеза.
Всички бяхме извънредно развълнувани.
Най-после дойде времето.
Да, чувствам се все едно мога да направя всичко.
Въпреки че единствената разлика е, че Чеза е с нас,
това пълнолуние е различно.
Искам да вия от цялата си душа!
Нещо ще се случи.
Пътят към Рая!
Значи това е?
Удивително... невероятно е!
Вълци...
мина доста време.
Тази смрад... Благородник ли е?
Какво правиш тук?
Мечтите ви хубави ли бяха?
Онези за отиването в Рая.
Какво?
Все още не е време за това.
Върнете ми... Чеза.
Махни се от пътя ни!
Безсмислено е.
Тобое!
Вълча кръв...
Великолепно.
Киба...
Достатъчно.
Не отивай!
Недей.
Всичко е наред.
Не отивай, Чеза...
Ние сме вълци. Не се страхуваме от смъртта.
Знам.
Но аз реших така.
Не се притеснявай.
Киба, ще ви защитя... обещавам.
Чеза...
Заради връзката, която споделят, той ще направи всичко за Чеза.
"Защо човек търси Рая?", се питаме.
Не можем да отговорим на това.
Но не можехме да направим нищо.
Чеза си замина.
Вече можеш да мърдаш?
Какво ви стана на всички?
Въпреки това, което стана, вие сте повече от унили.
Това е защото не успях да заспя.
И аз не успях, но...
Ти спа като пън.
И аз съм доста изненадан, и толкова раздразнен като вас.
Но все пак остава въпроса, какво ще правим отсега нататък?
Ще си киснем тук завинаги?
Момчета, кажете нещо!
Киба, не си казал и дума и тогава.
Остави го.
Киба беше най-тежко ранен.
Не е това.
Само че... наистина съм вбесен.
Тръгна натам!
Чакай, мамка ти! Тук е!
След нея!
Каква жена...
Приятели, а?
И ако сме, какво?
Защо те преследваха онези?
Мислех, че трябва да работя нещо.
Работа? Никога не съм се замислял.
Предполагам, че не е необичайно...
Така съм живяла през целия си живот.
Винаги съм била до него.
Винаги съм искала да съм му полезна.
За вас може да изглежда глупаво...
Но знаеш ли? Аз бях щастлива.
Ако нищо не се беше случило, щях да остана щастлива завинаги.
Не знам какво стана.
Дали вълците наистина убиха всички...
не знам.
Но в това вярва моя Старец.
И затова мрази всички вълци?
Ако не бях разбрала, щях да остана с него завинаги.
Ако не бях срещнала онова момиче, никога нямаше да се променя.
Ако не бях разбрала, че имам вълча кръв...
Искаш ли да се върнеш при него?
Не мога.
А дори и да го направя, ще се наложи да ви преследвам.
Звучи добре... Нямам нищо против да ме преследва момиче.
Защото винаги аз съм този, който ги преследва.
Но те винаги бягат от мен.
вълнувам се когато нещата потръгнат.
Така е и сега...
Ако имаш нещо за казване, просто го кажи.
Ще си замълча. Ти изглежда си от онези, които ще избягат.
Ти си свестен тип, нали?
Често ми го казват.
Искаш ли да дойдеш с мен?
Къде?
Няма значение.
Звучи изкушаващо...
Scent of a Flower, Blood of a Wolf
Превод: ckitnik
Been a long road to follow
Been there and gone tomorrow
Without saying goodbye to yesterday
Are the memories I hold still valid?
Or have the tears deluded them?
Maybe this time tomorrow
The rain will cease to follow
And the mist will fade into one more today
'cause the road keeps on telling me to go on
Something is pulling me
I feel the gravity of it all
Следва
Някога да ти се е искало да се върнеш към старите дни?
Обратно към щастливите дни.
Без значение колко е трудно настоящето,
ще дойде деня, в който ще се замислиш.
"Човече, всичко беше по-добре преди."
Men, Wolves, The Book of the Moon